ZPOZ Dohňany

Stužkovanie štvrtákov
Rozlúčka so štvrtákmi ZŠ s MŠ Dohňany

1.	 Príchod:  

Do obradnej miestnosti vchádzajú žiaci, riaditeľka školy s triednou učiteľkou. Potom prichádza do miestnosti dievča a chlapec  so stužkami a za ním členka ZPOZ, starosta. 
(znie hudba) 

2. Báseň žiačky: 

Nikdy nezabudni na chvíle ako táto,
sú také krásne, také krátke,
viac sa nezopakujú,
sú to chvíle, keď za vás kvety ďakujú...
Blíži sa čas po štyroch rokoch znova, 
keď váš smiech navždy doznie po chodbách
a keď trieda, čo vždy taká živá bola,
na chvíľu stíchne... V strachu? V obavách?
Posledná školská jeseň je už za vami,
Do lavíc vám sadla zima posledná....
Prešla jar dohňanských pľuští
Prišiel posledný máj – zvončeka ozvena.
Veď život je plný rozchodov a rozlúk, 
aj vaša rozlúčka je už na dosah.
Čo nepovedia slová, vyjadrí stisk dvoch rúk, 
možno slza, možno úsmev na perách.

3. Privítanie – členka ZPOZ: 

Vážený pán starosta, vážená pani riaditeľka, pani učiteľka, milí štvrtáci a všetci prítomní!

Srdečne vás vítam v obradnej sieni našej obce Dohňany pri príležitosti rozlúčky so školou.  Život nie je o počte nadýchnutí, ale o chvíľach, ktoré berú dych. O okamihoch, z ktorých sa    v  mysli utkáva pavučina spomienok. Jemné vlákna pádov i výhier, sklamaní a úsmevov, spoznávania i lúčenia. Všetky tieto slová by sa dali nahradiť jediným – škola. Nie je to však len zhluk písmen označujúcich  budovu, je to samostatná kapitola neodvratne zapísaná v knihe bytia. Dnes sme sa tu zišli, aby sme spoločne zapečatili 12 životných kapitol, aby sme 12 žiakov odprevadili na cestu do novej školy poznania a vzdelávania. Zavrieme bránu detstva za tými, ktorých sme niekoľko rokov stretávali na chodbách našej školy a v tichej chvíľke budeme len spomínať na šikovných žiakov, ktorí sa tu s nami stretávali. 

4. Pieseň:  Ostaňme takto chvíľu stáť 

5. Členka ZPOZ: 

Vážený pán starosta, prosím vás o slávnostný príhovor k našim štvrtákom.

6. Príhovor starostu

Prajem pekné popoludnie všetkým deťom, ich rodičom, starým rodičom a pedagógom, osobitne však z tohto miesta pozdravujem tých, ktorí sa už o dva mesiace budú hrdiť titulom piatak alebo piatačka. Mám na mysli našich školákov, ktorí od septembra vstúpia do inej školy, privítajú ich nové pani učiteľky, noví kamaráti, s ktorými budú spoločne prevracať strany v učebniciach. Každý deň v živote človeka veľa znamená. No sú dni, ktoré sa natrvalo zapisujú každému z nás do pamäti. Jedným z takýchto dní je určite aj dnešný. Deň, keď nadišla chvíľa lúčenia. 
Milí štvrtáci, majte odvážne sny! S nimi je život oveľa zábavnejší. Nebojte sa urobiť aj chyby a poučiť sa z nich, mýliť sa je predsa ľudské. Objavujte zaujímavých ľudí, myšlienky, nápady. Majte radosť z obyčajných vecí a buďte prístupní názorom iných ľudí. Ale v prvom rade zostaňte samými sebou a nezabudnite – vždy treba veriť vo svoju šťastnú hviezdu. 
Želám vám dobrý začiatok a úspešné ukončenie štúdia na základnej škole.

7. Členka ZPOZ: 

Ďakujem pánovi starostovi za príhovor a zároveň prosím menovaných žiakov o šerpovanie riaditeľky školy a triednej učiteľky.

8. Žiačka: 

Dovoľte mi, pani riaditeľka a pani učiteľka, aby sme vám odovzdali šerpy na pamiatku nás, žiakov štvrtej triedy.
(znie hudba) 
Šerpy podá matrikárka obce. 

9. Príhovor riaditeľky školy:

Milí žiaci!

Som však presvedčená, že napriek nástrahám nového poznania, už väčšina z vás dokáže napísať svoje meno aj názov našej obce, pozná všetky veselé farby a vie narátať do 10 000          a verím tomu, že niektorí z vás už možno aj do milión. Práve vaša školácka usilovnosť bude odmenená, pretože o malú chvíľu dostanete niečo veľmi podobné vysvedčeniam. Sú to certifikáty, ktoré jednoznačne hovoria, že z malých školákov sa od septembra stanú starší žiaci a žiačky základných škôl. Vaši rodičia mi dajú za pravdu, aké príjemné je vracať sa         v spomienkach do prvých školských lavíc. Oprášiť predošlé roky a vzdať úctu tým, na ktorých sa oplatí spomínať. 
Myslím, že aj vy o malú chvíľku poďakujete ľuďom, ktorí stáli pri vás, keď ste sa ráno                v škole prezúvali, nezabudnete na tých, ktorí pre vás pripravovali chutnú desiatu, obed, alebo sa každé popoludnie postarali o to, aby nasledujúce ráno vaša školička voňala čistotou. Hovorím o pani školníčke, tetách kuchárkach a upratovačkách. Ale sú tu aj pani učiteľky. Viem, že niektoré vám boli veľmi blízke. A verím, že tak ako z Janka Hraška vyrástol veľký človek, podobne to bude aj s vami. A k tomu budete potrebovať podržať palce. A tak to budeme robiť všetci – vaši rodičia, pani učiteľky a pridám sa aj ja.
Ďakujem vám za všetku vašu snahu v našej škole. 

10. Stužkovanie – triedna učiteľka: 

Prosím pána starostu obce a pani riaditeľku školy o odovzdanie stužky šťastia a certifikáty našej školy, ktoré vás budú sprevádzať na ceste k vášmu novému poznaniu a zároveň vás prosím podpísať sa do pamätnej knihy obce.
Stužky sú na poduške, ktorú drží chlapec.
(podfarbenie hudbou)

11. Pieseň štvrtákov:

Spievajú žiaci.

12. Poďakovanie žiakov:

Vážený  pán starosta milá pani riaditeľka, milí učitelia, milí žiaci. 

Pre nás štvrtákov nastal okamih, keď sa so školou musíme rozlúčiť. Pri tejto príležitosti sa chcem preniesť do chvíle, keď som prvýkrát nesmelo prekročila bránu tejto školy. Bola som maličké, vystrašené dievčatko, ktoré sa pevne držalo mamkinej ruky. veľmi zvedavo som vstupovala do školy. Strach a neistota pominuli, keď sa ku mne prihovorila moja prvá pani učiteľka. V triede som zbadala svojich kamarátov, s ktorými som sa veľmi rada hrávala              v škôlke a hneď som sa menej bála. Potom sme sa spolu učili prvé písmenká, abecedu, násobilku, čísla a vybrané slová. 
Ani sme sa nenazdali a prvý stupeň máme za sebou. Nastal čas sa vám, vážení páni učitelia, poďakovať za vzdelanie, pekné spomienky, za more skúseností, ktoré ste nám odovzdali. Drahá pani riaditeľka, vážené pani učiteľky a učitelia, za toto všetko vám patrí jedno jediné slovo, ktoré vraví za všetko: ĎAKUJEME ! 

13. Záver – ZPOZ: 

Dnešná rozlúčka so štvrtákmi sa končí, prajem im do ďalšieho života veľa úspechov a nových kamarátov. 
Milí žiaci, vážení pedagógovia, vážení hostia, týmto považujte slávnosť za ukončenú.

14. Odchod z obradnej miestnosti:

Členka ZPOZ, starosta, riaditeľka školy, triedna učiteľka, žiaci.
(znie hudba)

ZPOZ Bánovce nad Bebravou

Múdrosť času
Slávnosť pre jubilantov, ktorí sa dožili 70, 80, 90 rokov

Scenár:
1.	Úvod – hudba a príchod obradníka a spol.
2.	Báseň – Život je nádherný...
3.	Pieseň – Alojz Čobej: Dám Ti všetko, čo mám – žiačka, sprievod keyboard
4.	ZPOZ – privítanie
5.	Príhovor obradníka
6.	Podpis do pamätnej knihy mesta, blahoželanie
7.	Prípitok
8.	Hudba – žiak hrá na keyboarde skladbu od Ralfa Arnieho: Tulipány z Amsterdamu
9.	ZPOZ – záver, poďakovanie.

Počas slávnosti bude znieť improvizácia hudby učiteľom.

Pieseň:  Dám ti všetko, čo mám

1.	Ver mi, že najmenej týždeň už dívam sa na kalendár,
	na trikrát, babička, hádať smieš, aký mám pre teba dar.
	Dám ti vánok, s ktorým sa hrám, dám ti jar, čo zvoní bim-bam, 
	k tomu snežienky spod kríčka za lásku, babička, dám ti všetko, čo mám.

2.	Prosím ťa, nezmeškaj, náhli sa, z práce včas domov sa vráť!
	Na trikrát, babička, hádať smieš, aký dar chcem ti dnes dať.
	Dám ti vánok, s ktorým sa hrám, dám ti jar, čo zvoní bim-bam, 
	k tomu snežienky spod kríčka za lásku, babička, dám ti všetko, čo mám.

Recitácia:

Život je nádherný, život je krásny,
zavše je vánok ihravý,
no neraz prudký víchor aj búrka s bleskami.
To, čo sme prežili, vstupuje do spomienok.
No to, čo je pred nami, nevie nik, 
to človek iba tuší a s ním aj čistý vesmír
a pramienok vody pramenistý
a to je šťastie v duši, ktoré si každý v sebe múdro,
no aj s obavou nosí,
aby sa neprihnal uragán
a pevný hrad myšlienok nezrúcal,
aby sme s istotou so svetlom ideí, aby sme vchádzali do dejín
schodíkmi rokov svojho života s pečaťou hrdosti.

Možno aj preto je život nádherný, že stále je čo objavovať
a hľadať aj v sebe samom,
aj v nekonečnom vesmíre, 
aj v každom blízkom, neznámom i známom.
Život je nádherný, život je krásny,
možno aj preto, že skrýva toľko inotajov,
že bez neho vôbec nie sme, možno aj preto,
že sme ho žili, žijú ho a budú ho žiť okrem nás aj iní,
že jeho kompas je dych rodnej hliny.

Život je krásny, keď jubileum človeka sa spája s pravdou ľudí,
keď sa žije život tak, ako sa patrí,
vtedy sa znásobuje radosť,
keď s podaním ruky vyslovuje želania srdca,
plného úprimnej lásky.

Privítanie – členka ZPOZ:

Milí jubilanti,
 
srdečne vás vítam v obradnej sieni Mesta Bánovce nad Bebravou na dnešnej slávnosti, konanej pri príležitosti vašich vzácnych životných jubileí 70, 80 a 90 rokov.
Všetko na svete môže človek zastaviť, každý pohyb, každú búrku, čo však nezastaví, čo nikdy nespomalí, je čas. Pribúdajúce roky však vôbec nie sú dôvodom na nostalgiu a najmä nie u vás, lebo obzretie sa späť na vaše dielo plné tvorivosti a neutíchajúceho elánu nás nabáda k optimizmu.
Veľkosť človeka nespočíva v jeho sláve, ale v jeho charaktere a vo výsledkoch práce.
Šťastie človeka nespočíva iba v jeho spokojnosti, ale v tom, koľko ľudí urobil šťastnými.
Múdrosť času nie je v tom, koľko toho človek vie, ale v tom, ako vie svoju múdrosť odovzdávať iným.
A vy, vážení jubilanti, odovzdávate svoje životné skúsenosti mladším, svojim deťom, vnukom i pravnukom.
Vážime si vašu múdrosť, cenné rady. S úctou sa skláňame pred vašimi striebornými vlasmi.
Vo vašich očiach čítame lásku, nekonečnú dobrotu a vďačnosť aj za malilinkú láskavosť, ktorú vám preukážeme. Občas ste silní ako skala a môžeme sa o vás oprieť. Občas ste rozcítení ako dieťa a vtedy vás povzbudíme my. Potrebujeme sa navzájom a tak to má byť.
Dnes si želáme, aby sa nikto z vás necítil sám. Sme tu s vami a pre vás.
Veď úcta a láska k múdrosti času musí byť nekonečná.

Príhovor obradníka:

Dobrý deň, vážené dámy, vážení páni!

Za oknami vládne matka príroda, matka nás všetkých. Svojou jarnou náladou nám rozdáva širokú paletu svojich farieb, vôní a hudby, ktorú len ona vie vyčariť. A ja tu stojím uprostred krásnej záhrady, ,,záhrady života“, záhrady s vysokými stromami, s pestrými kríkmi, farebnými záhonmi kvetov a zeleným kobercom jemnej trávy, ktoré sú domovom živých hudobníkov. Panuje tu okúzľujúci pokoj dopĺňaný štebotaním jej obyvateľov.
Stojím tu medzi vami a vidím pred sebou ľudí ako pevné korene vysokých stromov, lebo viem, že práve korene sú základom života stromu, kmeň je jeho dospelosťou a mladé vetvičky sú detstvom, sú našimi pokračovateľmi. Vidím pred sebou ľudí ako farebné kríky domovov hýriacich pestrosťou lásky, priateľstva, porozumenia a tolerancie pre všetkých jej obyvateľov. Vzdávame tu úctu práve týmto ľuďom. Ľuďom, ktorí cibuľku po cibuľke vysádzali záhony farebných kvetov ako predstaviteľov ich životných skúseností odovzdávajúcich z generácie na generáciu. Sú to len dve ruky, dve nohy, jeden mozog a veľmi veľa lásky. Len toľko vám stačilo, aby ste vytvorili krásnu záhradu, hodnú obdivu a nasledovania. Ste to vy, ktorí ste v živote dokázali vytvoriť záhradu ako symbol vašej rodiny, obce, mesta a napokon najväčšej rodiny – rodiny nás Slovákov.

V živote každého človeka nastanú chvíle, keď začne uvažovať o svojom živote a hodnotiť svoje vlastné dozrievanie pri vytváraní záhrady svojho života.
Najvhodnejšou chvíľou je snáď práve deň životného jubilea, kedy viac ako inokedy si nahlas či viac-menej pre seba spomíname na dni, kedy sa nám darilo viac, na dni, kedy sa nám darilo menej alebo sa nám vôbec nedarilo. Na tvári sa nám strieda úsmev so slzami. Veď boli aj radosti a boli aj smútky. Spomíname si na bezstarostné detstvo, na svojich rodičov, súrodencov, malých a veľkých priateľov. Na chvíle, ktoré sme s nimi prežili. Spomíname si na našu mladosť spojenú so školou, na prvé pracovné úspechy, na prvé lásky, na rodinu. V mysli sa roja spomienky – na všetko. Míňajú sa roky uprostred starostí i radostí, v životnej aktivite človeka až jedného dňa príde sedemdesiatka, osemdesiatka, deväťdesiatka...

Vážené dámy a páni v rokoch, vy, ktorým vek postriebril vlasy vločkami skúseností, zážitkov, obetavosti, práce pre mladšiu generáciu i tú najmladšiu, vy dnes oslavujete svoje okrúhle narodeniny. Skláňame sa v úcte pred rokmi, ktoré ste naplnili činmi. Vy už dnes obdivujete plody vašej záhrady života. V strieborných vločkách času vo vašich vlasoch sú ukryté všetky hodnoty staršej generácie, to, čím človek prechádzal, ako dozrieval, čo musel znášať, v čo veril, ako pomáhal, ako miloval... a zanechal nám odkaz, že život je ťažký, ale predsa len nádherný, pretože každý deň je na ňom čo obdivovať a stále objavovať nové a nové nepoznané veci.

Vážení oslávenci, 

na záver  môjho príhovoru k oslave vášho životného jubilea mi zostáva len ešte raz úprimne povedať – ďakujem vám za to, že ste.
V mene mesta Bánovce nad Bebravou i v mene svojom vám želám veľa pevného zdravia a ešte veľa krásnych chvíľ prežitých v kruhu svojej rodiny, priateľov a známych. 
Nech ste stále obklopení nekonečnou láskou vašich blízkych a úprimnou úctou k vašim strieborným vločkám životných skúseností, ktoré sa nezdráhajte rozdávať všade tam, kam prídete.
Zdvihnite, prosím, svoje poháre a pripime si spoločne na život, ktorý sme už prežili a aj na ten, ktorý nás ešte čaká.

Záver

Milí naši jubilanti,

ďakujem vám, že ste prijali naše pozvanie. Bolo nám cťou spolu s vami prežiť túto významnú chvíľu.
V mene Zboru pre občianske záležitosti pri Mestskej rade v Bánovciach nad Bebravou vám želám z úprimného srdca pevné zdravie a ešte veľa spokojných a šťastných rokov v kruhu svojich najbližších a priateľov.

ZPOZ Udiča

VĎAKA ZA RADOSTNÉ OKAMIHY
Občianska slávnosť – životné jubileum 70 rokov predsedníčky ZPOZ
              
Členka ZPOZ uvedie hostí do obradnej miestnosti 
(ticho hrá hudba)

1.	Privítanie prítomných hostí členkou ZPOZ: 

      Vážení prítomní, srdečne vás vítam v obradnej miestnosti Obecného úradu v Udiči. Zišli sme sa tu, aby sme vzdali úctu dnešnej jubilantke pani Ľudmile Tarbajovej, ktorá sa dnešný deň dožíva pekného jubilea 70-tich rokov. 
Prosím, aby ste pri vstupe zástupcu starostu obce Udiča, ako aj jubilantky do obradnej miestnosti vstali. 

Do obradnej miestnosti vchádza starosta obce a ostatní účinkujúci. Postavia sa na svoje miesta a čakajú jubilantku.

Dámy a páni, naša jubilantka pani Ľudmila Tarbajová.
	
Jubilantka vchádza do obradnej miestnosti a oproti nej ide starosta obce, ktorý ju uvedie do obradnej miestnosti a usadí na miesto. Potom si sadne medzi ostatných hostí do prvého radu.

2.	Privítanie jubilantky – matrikárka: 
(ticho hrá hudba)

      Táto obradná sieň si pamätá už veľa vzácnych návštev, konalo sa tu veľa milých slávností   
      a predstavilo sa tu niekoľko významných hostí. Počas 34 rokov všetkých pozvaných hostí,   
     	jubilantov, snúbencov s určitou noblesou a profesionalitou vítala pani Ľudmila Tarbajová.
Dnes mám tú česť privítať v obradnej miestnosti jubilantku, ktorú všetci dobre poznáme, našu predsedníčku ZPOZ pani Ľudmilu Tarbajovú, ktorá sa v tento deň dožila životného jubilea 70 rokov.

Milá pani Tarbajová,
som veľmi rada, že ste prijali naše pozvanie, pretože aj takouto formou vám chceme vyjadriť poďakovanie za vašu prácu. Vitajte teda v obradnej miestnosti, ktorá vám je tak dobre známa, ale tentoraz ste sem prišli ako významný hosť. Prijmite od nás kyticu slov a piesní ako prejav úcty k vám a vašej práci.

3.	Pieseň: 

Krásne je žiť na tom svete mladému,
skúsenosti nechýbajú starému.
/:Stačí pohľad na váš úsmev jediný,
krásne sú aj vaše šediny.:/
Koľko kvetov sedmokrásky 
dáva lúkam Pán Boh z lásky.
/:Koľko vďaky patrí vám
k vašim narodeninám.:/
4.	Báseň: 
(ticho hrá hudba)

Mať jubileum, to je akoby znovu sa narodiť.
Múdrejší, ľudsky krajší, skúsenejší.
Spriadať krehkú niť a žiť odznova.
Život, čo teší, aj ten, čo bolí.
Na smutné nemyslieť a krásne deliť tromi.
Mať slnko v očiach a zvonček na perách.
A kominára stretávať každý deň vo dverách. 
Pre šťastie.
Čo rastie a rastie...
A nikdy nemá dosť!
Lebo je krásne žiť druhým pre radosť. 

5.	Predstavenie jubilantky – matrikárka:

Pán starosta, v tejto miestnosti som vám predstavila a privítala už niekoľko významných hostí, ale ešte nikdy nie kolegyňu-zpozáčku, dlhoročnú predsedníčku ZPOZ v Udiči, človeka, ako sa hovorí „so srdcom na dlani“,  našu pani Ľudmilu Tarbajovú, ktorá sa dnes dožila krásnych 70 rokov.

6.	Príhovor starostu obce:

Milá naša oslávenkyňa,

ťažko hľadám slová, ktoré by v dostatočnej miere vystihli všetko, čo by som vám chcel povedať v tejto chvíli. Vďačnosť za prácu, ktorá bola prospešná nielen pre vašu rodinu, ale aj pre našu obec, obec Udiča, kde ste sa narodili, strávili celý svoj plodný život, obec, v ktorej prežívate chvíle šťastia i radosti, ale iste aj chvíle bolesti a smútku.
Sedemdesiat rokov človeka predstavuje veľkú, zložitú knihu, ktorú napísal sám život.
V tej vašej je zaznamenané: Ste prvorodeným dieťaťom manželov Revákovcov. Na svet ste prišli v čase, kedy pokojný život ohrozovalo nebezpečenstvo vojny. Tá tragicky zasiahla aj do vášho detstva. 
Ako žiačku 1. ročníka vás vytiahli spod trosiek zbombardovanej školy v Malej Udiči. Osud, alebo Pán Boh, vám bol v túto tragickú chvíľu priaznivo naklonený a vy ste spolu s niekoľkými spolužiakmi túto tragédiu prežili. Zo žiačky základnej školy sa stala študentka pedagogickej školy a vzápätí učiteľka. 
Prišli krásne roky prežité v usporiadanom manželskom zväzku s manželom Jánom, ktorý bol obdarený tromi synmi Milanom, Miroslavom a Petrom. Synovia si založili vlastné rodiny a vaša rodina sa rozrástla o tri vnučky a dvoch vnukov.
     	Ako som už spomenul, sudičky vám pri narodení dali do vienka lásku k deťom. Boli ste  učiteľkou nielen povolaním, ale učiteľkou celou svojou dušou a srdcom. Za učiteľskú katedru ste sa postavili prvýkrát v roku 1965 v Základnej škole v Udiči. Odvtedy, až do odchodu na dôchodok, ste učili naše deti spoznávať svet a život okolo nich. Boli ste predurčená venovať sa nielen deťom, ale aj ľuďom v obci, o čom svedčí i to, že ste pracovali a aj stále pracujete v rôznych spoločenských organizáciách.
Od roku 1974 ste predsedníčkou Zboru pre občianskej záležitosti v Udiči. Aj pod vaším vedením v tejto obradnej miestnosti bolo zorganizovaných veľké množstvo rôznych slávností a obradov. Spoločne sa tu na tomto mieste stretávame na rôznych spoločenských akciách. S vašou prácou, ako aj prácou celého kolektívu som ako starosta veľmi spokojný, za čo vám úprimne ďakujem.
O tom, že odchodom človeka na dôchodok sa pre neho nekončí spoločenský život, nás presviedčate aj vy. Stále ste v kontakte s deťmi, mladými ľuďmi, stále ste v centre spoločenského diania v našej obci.
Ako roky plynú, aj vám niektoré vnúčatá už vyrástli a majú svoje záujmy, niektoré bývajú mimo vášho bydliska, ale vy aj tak stále máte okolo seba deti, ktorým prejavujete svoju „babičkovskú“ lásku. Za tú lásku, starostlivosť a pozornosť sa vám, milá oslávenkyňa, chcú za všetkých poďakovať pesničkou.
Na záver vám chcem, milá pani Ľudmilka, zaželať v mene svojom i v mene Obecného úradu v Udiči do ďalších rokov života veľa zdravia a životného elánu.

7.	Pieseň: 

  	Matička Božia ty deťom dvakrát milá
počúvaj čo ti teraz rozpoviem.
Nechaj nám starkú, aby dlho žila,
starká má pre mňa času koľko chcem.
/:Starká je vľúdna, má boží pokoj v duši,
starká sa o nás s nikým nedelí
má radosť ľúbiť nás a nič ju nevyruší,
pri nej má týždeň sedem nedelí.:/

8.	Báseň:

Existuje mnoho jednoduchých ľudí,
ktorí nie sú známi po celom svete,
a predsa sú ich skutky neobyčajné.
Dávajú a pomáhajú iným...
Navonok títo ľudia nie sú ničím neobyčajní,
ale ich sila sa skrýva v ich vnútri.
Sú to ľudia, ktorí nemajú prázdnu dušu
a v ich srdci sa nájde miesto pre iných,
nemyslia na seba.

9.	 Pieseň:

Spomínam na teba stále, stále ťa v srdci mám. 
Čas rýchlo uteká v diale, spomienky však nechá nám.
Životom kráčaš už dávno, s tebou nik nie je sám
Múdrosť a lásku nám dávaš, najhlbšie v srdci ťa mám.
/:Pre tvoju rúčku láskavú a pre tú vrásku čo na čele máš,
V úcte ťa babička v láske vždy budem mať. 
Každý deň s láskou pozdravím, pre ten tvoj úsmev láskavý
Ďakujem za všetko vďačná som že si pri nás:/

10.	 Podpis do pamätnej knihy:
 
Prosím našu milú jubilantku, aby sa podpísala do pamätnej knihy obce. 

Počas podpisovania ticho hrá hudba, jubilantke blahoželá starosta obce, odovzdá jej kyticu a darček

11.	 Pieseň: 

Často si spomínam na chvíle pri tebe s láskou.
Nemôžem zabudnúť na teba, tvár tvoju s vráskou.
Veď chvíle tie pekné, skončili už dávno, zmizli,
však vo mne zostala tá chvíľa pri tebe navždy.
Chodíme vo dne, chodíme v noci svetom
a domov cestu nájsť nemôžeme.
Zbierame s láskou, zbierame piesne z kvetov,
až jedného dňa zrána zastaneme.
Vrátim sa vrátim domov k tebe, mama.
Veď svet je zlý a ja strácam sa v ňom.
Pri tebe, mama, snáď veríš, chcem žiť a nikdy neodísť,
nechcem už poznať viac života bôľ.
Ó, mama moja, zabudni, že som nechcela doma byť.
Sľubujem, už ti viac neodídem. 

12.	 Prípitok – členka ZPOZ:

Keď pohár zazvoní
veselo, či clivo
buďme si nablízku,
lebo len vtedy má zmysel tento život.
Želajme si, aby sme pre priateľov vedeli byť múdri,
aby sme sa do piesne dokázali vložiť
a cez ňu vynášali radosť, žiaľ či smútok.
Nech s takouto piesňou si môžeme požiť,
nech nám nikdy nie je za prežitým ľúto. 

Starosta: 

Nech teda zazvonia poháre s týmto šumivým mokom. Pripíjam na vaše zdravie, milá naša jubilantka a do ďalších rokov nech vám znie krásne ŽIVIÓ.

Matrikárka prinesie dve čaše s prípitkom pre jubilantku a starostu obce. 

13.	 Odchod starostu:
(hrá hudba)

 	Blahoželanie ostatných prítomných: 
(ticho hrá hudba) 

Vážení prítomní, slávnosť venovaná našej milej jubilantke sa skončila. Teraz môžeme spoločne oslávenkyni poblahoželať.

ZPOZ Streženice

VŠETKO MÁ SVOJ ČAS
Stretnutie jubilujúcich občanov 80, 85 rokov

Príchod: pieseň Ideme, ideme...

Otvorenie – matrikárka:

Všetko má svoj čas a svoju dobu každé úsilie.
Svoju dobu má niečo hľadať, svoju dobu má niečo strácať,
tak hovorí Milan Rúfus v jednej zo svojich básní.
A ja dodávam, že každý vek má svoje čaro.
Staroba – čaro zrelosti – je výzva.
Pripomína, aby sme nestrácali čas.
Pripomína, aby sme jeden druhému vedeli povedať, mám ťa rada, mám ťa rád.
	
Milí spoluobčania, vážení jubilanti!

Pani jeseň už drží v rukách farebný štetec a na prírode zanecháva stopy svojej vlády. Tam zlatistú či purpurovú, teplú hnedú či odtiene zelenej. Jeseň. Symbolizuje život človeka. Jeho spojenie s prírodou a jej zákonitosťami.
Tak ako sa v prírode na jar rodí nový život, v lete prekvitá a v jeseni začína vädnúť, tak aj človek sa raz narodí, kvitne v ume i v produktívnej práci a po plodnom živote prichádza jeho jeseň.
Mesiac október dostal prívlastok mesiac úcty k starším. 
Preto sa i my tu teraz stretávame, aby sme sa zastavili pri vás, starších a starých spoluobčanoch a viac ako kedykoľvek predtým v roku si vás všimli a venovali vám našu pozornosť.
Srdečne vás medzi nami vítam. 

Pieseň: Na Považí, pod horami...

Matrikárka:

Vážený pán starosta, žiadam vás o slávnostný príhovor.

Príhovor starostu:

Pieseň: Ej veru za Váhom 

Matrikárka:

Opäť sa vám prihovárame, naši drahí oslávenci – jubilanti. Čas sa nezastavil ani na okamih. Čas, ten najväčší počtár, ten si len ráta a ráta a vám rôčky pridáva. Každému rovnako, neprihliada na nikoho a je mu ľahostajná každá vaša prosba.
Sme radi, že ste dnes prijali naše pozvanie pri príležitosti vášho životného jubilea 85 rokov veku – pani Anna Bartošová  a 80 rokov veku – pán František Loduha.
 
Prosím našich jubilantov, aby sa nám prišli podpísať do pamätnej knihy a prijali od nás malý darček na pamiatku.

Pieseň: V tej mojej záhradke tulipán odkvitá

Báseň – členka ZPOZ:

Deň za dňom pomaly sa nám míňa, 
mladosť nám odišla do diali,
človek si častokrát zaspomína,
až ho z toho srdiečko zabolí.

Dvanásťkrát do roka radosť máme, 
poštárka pri bránke zazvoní,
a my ju s radosťou privítame,
keď nás zas finančne podporí.

Pohárik vínečka radi máme, 
hlavne keď nás to nič nestojí,
potom si veselo zaspievame
len nech nás hlavička nebolí.
Keď prídu niekedy smutné chvíle,
pieseň nám náladu napraví,
tešme sa spoločne na ďalšie chvíle,
len nech nás zdravíčko nezradí.

Dovidenia, dovidenia,
tešíme sa s vami velice,
dovidenia, dovidenia,
zídeme sa zas nabudúce.

Ukončenie – matrikárka:

Kvapka času je ako vzácny drahokam na ľudskej dlani. Na vašich dlaniach, vážení prítomní, sa jagajú tisíce drahokamov. Ony osvecujú vaše tváre, na ktoré práca vryla svoje znamenie. S úctou hľadíme na vaše vrásky. Ak vám chceme zaželať z úprimného srdca to najlepšie – nuž nech je to zdravie. Ďakujeme vám, že ste prijali naše pozvanie a tešíme sa na ďalšie stretnutia s vami. 

Záver:

Pieseň: Zem moja slovenská... 

ZPOZ Melčice-Lieskové

PIESNE NAŠE
Občianska slávnosť pre seniorov a životné jubileum 70 rokov

Slovo – privítanie: (členka ZPOZ)

Ubudlo dní, už klesá šíp blúznivého letu,
už z ľahkých stebiel vrások si roky hniezdo pletú.
A zabudli sme tváre a zabudli sme mená,
len ona ostáva tu, len ona nepremenná v nás zapaľuje slová
a hnetie plaché rýmy – nuž zaznej pieseň naša.

Dámy a páni,
vy skôr narodení – babičky, prababičky starké, prastarké, dedkovia, deduškovia, starkí, prastarkí.
Z úprimného srdca vás vítam na stretnutí s piesňou, ktoré je venované vám, seniorom, pri príležitosti Európskeho roka aktívneho starnutia a solidarity medzi generáciami.
Prostredníctvom piesne a slova vám chceme vzdať našu vďaku a úctu.
Vitajte v kultúrnom dome v Melčiciach-Lieskovom.

Pieseň: (FS Kolovrátok)
 
Tak mi moja stará mati povedala,                       
aby som sa ja do Melčíc nevydala,
ale preto mám to v srdci,
pretože sú v tých Melčiciach pekní chlapci.

Nebudem si pre jedného srdce rmútiť,
Musím mu ja jeho prsteň prinavrátiť.
Prinavrátim, aj mu ho dám,
s jedným som sa pohnevala, desať ich mám.

Slovo – recitácia:

Áno, Melčice-Lieskové je vaša obec, kde žijete, dýchate, milujete, pracujete, odpočívate, a stále ešte  vychovávate svoje deti, detí svojich detí – vnúčence i pravnúčence. Taký je kolobeh života. Prináša šťastné i smutné okamihy, za ktoré ste mu vďační.
Dbajme, aby nám staroba nezanechala vrásky na duši, keď ich už robí na tvári.

V starobe nemá vraj byť človek smutný, ale múdry.
Ako však splniť toto želanie?
Smútil som celý život.
Ešte aj v starobe?
A múdry byť?
Načo? Už je všetko zrátané.
Nebyť taký či taký. Len žiť ľudsky, prosto.

Ak na návštevu ideš k priateľom,
aj vyťahovač štopľov pribaľ k fľaške vína,
Nevieš, či ho doma majú za tým účelom.
A keď inokedy na prechádzke vidíš rieku,
ustatú, mútnu, ako sa v zákrute trápi,
na plece vezmi ju, pomôž jej, podnes k moru,
tam zlož ju. Potom dobrý čin v bistre zapi.
A ak uvidíš cestu, čo ťažko sa nahor škriabe,
prihovor sa jej: „Cestička, len hore, pekne hore.
A drž sa rovno ľudských striech, nezablúď k ježibabe,
pred metlou a pred škrabňou jej vždy maj sa na pozore.“

Vychádza slnce. Zlatý svoj batoh ti k dverám kladie.
Poteš sa bedár. Naber si do svojho uzlíčka.

Nič nechcem. Dosť som bohatý. Hoci mám prázdne vrecká.

Že prázdne? Ukáž, čo ti trčí z nich?

Čo? Pesnička.

Pieseň:  (FS Kolovrátok)

Dedinka moja v horách leží,
život v nej jak vody rýchlo beží.
Tam som sa zrodila tebe mama,
tam si mi život môj dala.

Dala si mi ho z veľkej lásky,
Na lúkach rozkvitli sedmokrásky.
Tam sme ich trhali celé roky,
tam si ma učila prvé kroky.

Stokrát si sa so mnou láskala,
koľko nocí si zas preplakala.
Ubehlo to všetko, jak krásny sen,
žijeme mamička, žijeme preň.

Pieseň:  (FS Kolovrátok)

Melčické hájiky, samé suché lístie,
melčické dievčence, vinovaté vy ste.
Keď švárny šuhajko pred vás sa zatočí,
každá hneď môžete na ňom nechať oči.

Na ňom nechať oči, kus svojho srdiečka,
každá by chcela byť jeho frajerečka.
Večer pri muzike vínko sa koštuje,
ten švárny šuhajko lásku jej sľubuje.

Studená rosička nad ránom padala,
sama si Anička dvere otvárala.
Nečakaj milého, ten už sa nevráti,
Stratená poctivosť sa ti nenavráti.

Slovo: (členka ZPOZ)

Vážení prítomní,

jedno z mnohých prísloví hovorí, že najsilnejším prostriedkom proti starnutiu je láska.
I my sme toto stretnutie pre vás spolu so Ženskou speváckou skupinou Kolovrátok, ktorá našu obec reprezentuje viac ako dvadsať rokov na rôznych kulúrno-spoločenských podujatiach v širokom okolí  pripravovali s láskou a vďakou.
O slovo prosím starostu obce Miroslava Matiáša.
(starosta môže sedieť v prvom rade medzi seniormi a na vyzvanie vstane, pristúpi k obradnému stolu za alebo pred a prečíta príhovor)

Príhovor starostu:

Vážené dámy, vážení páni, milá oslávenkyňa,

práve prežívame Európsky rok aktívneho starnutia a solidarity medzi generáciami.
Je našou povinnosťou, aby sme prijali opatrenia na vzájomné pochopenie a spolužitie občanov všetkých vekových kategórií nie iba v mesiaci úcty k starším, ale po celý rok a na nasledujúce obdobie.
Aktívne starnúť znamená zachovať si aj vo vyššom veku dobré zdravie a postavenie plnohodnotného člena spoločnosti, cítiť sa spokojne vo svojej práci, nezávisle v každodennom živote a byť zainteresovaný v občianskych záležitostiach.
Je úžasné, ak sa narodí človek, ale aj napriek tomu by si nikto nemal robiť zásluhu na tom, že prišiel a žije na tomto svete. O tom, akým spôsobom v dospelosti prežíva svoje roky, už v najpodstatnejšej miere len sám zodpovedá za vnútorné i vonkajšie formovanie svojho života, teda za jeho kvalitatívnu úroveň a jeho predlžovanie alebo skracovanie.
To treba zavčasu pochopiť, precítiť a zariadiť sa.
Staroba sa podľa niektorých definícií začína po šesťdesiatke.
Podľa iných o päť rokov neskôr. Ďalšie hovoria o skutočnej starobe až po dovŕšení sedemdesiatpäť rokov.
Subjektívne sa môže začínať u každého inokedy – vtedy, keď si ju sami pripustíme často oveľa skôr.
Alebo i oveľa neskôr, ako uvádzajú odborníci.
Nepríjemnou sa stáva až vtedy, keď strácame schopnosť sami sa o seba postarať.
Veľa ľudí si myslí, že želania slabnú zároveň s možnosťami. Neskôr začnú chápať, že telo starne skôr ako duša, že sa treba naučiť to brať na vedomie a žiť po starecky.
Áno, učiť sa umeniu žiť v starobe je ťažké, ale nevyhnutné.

No toto akosi prestalo platiť pri dnešnej našej oslávenkyni Otílii Michalcovej, ktorá sa 30. mája dožila krásneho životného jubilea.
Narodila sa v susednej obci Chocholná-Velčice, časť Kykula.
V lone prírody prežila svoje detstvo i mladosť. V roku 1964 sa vydala do našej obce, vtedy ešte Zemianske Lieskové. Tu pracovala v JRD až do odchodu do dôchodku.
Vychovala tri dcéry a syna, ktorí rozšírili jej rodinu o deväť vnúčat a už aj dve pravnúčatá.
Celý svoj život si rada pospevovala a to ju spolu s ďalšími ženami z obce a okolia podnietilo založiť v roku 1989 spevácku skupinu Kolovrátok. Ako zakladajúca členka spieva aktívne v skupine doteraz. No nie iba spieva, ale intenzívne sa zúčastňuje pracovných a spoločenských aktivít organizovaných dôchodcami – seniormi pri upratovaní a spoločenskom živote v obci.
Nerozdáva iba spev, ale aj smiech a pozitívnu energiu vždy, keď ju stretneme.

Milá pani Michalcová,
v mene zboru  pre občianske záležitosti pri Obecnom zastupiteľstve v Melčiciach-Lieskovom i v mene svojom vám chcem poďakovať za nádherné skupinové piesne v Kolovrátku, ktorými prispievate k šíreniu folklóru, propagácie obce, ale k pohladeniu duší všetkých, ktorí vás počúvajú.
Ďakujeme pekne.

Gratulácia: 

Starosta v kyticou v ruke blahoželá pani Otílii Michalcovej, zakladajúcej členke FSk Kolovrátok k 70-tke, ktorej sa dožila  v plnom zdraví a vitalite koncom mája.
(po gratulácii si  starosta znova sadne)

Pieseň: (FS Kolovrátok)

Nadišla už chvíľa, keď pozeráš späť.
Cestou od života nechávaš sa viesť.
Nebol to čas márny, veď to dobre vieš,
Vždy si to vedela, čo od života chceš.

Prijmi dnes kyticu piesní,
s ňou veľkú vďaku ti dať,
my k tvojmu peknému sviatku,
chceme ti blahopriať.

Zišla sa rodina aj kamaráti,
úprimné sú slová, ktoré prajú ti,
zdravie, šťastie, láska sú symbolmi života
do ďalších tých rôčkov, nech len vedú ťa.

Prijmi dnes kyticu piesní.

Slovo: (členky ZPOZ)

Z: 	A čo zaželať vám  Otilka i vás všetkým?

V: 	Nohy, ktoré sa nepotknú, keď budú kráčať cestou k našim blízkym,

Z: 	ducha, ktorý bude otvorený a rozhľadený,

V: 	srdce, ktoré miluje, dôveruje a učí druhých milovať,

Z: 	oči, ktoré vidia krásu stvorenstva a spoznávajú, ako je ešte veľa skryté našim očiam,

V: 	ústa, ktoré nikdy neurazia a nehovoria vždy posledné slovo,
     	ale utešujú, obdivujú a povznášajú,

Z: 	uši, ktoré počujú jemný hlas svedomia, a tak často nevyslovené želania blízkych,

V: 	ruky, ktoré vďačne dávajú, vedia podržať a obdarovať iných pozornosťou.

Z: 	Začali sme piesňou, ale i končíme, tak ako sme zvyknutí pri takýchto príležitostiach.

V: 	Čím by sme boli bez nich?
	Ako lipy ako javory sadíme si ich na priedomia,
	do záhrad a na dvory, zaspávame v ich šumení,
	a keď sa prebudíme z ich refrénov si spievame
	či v lete či v zime.
	Chodili z domu do domu – na kary, na sobáše,
	Vždy krásne vyobliekané pre sny aj biedy naše.
	Sú nesmrteľné, prežijú mocnárov, žijú.
	Sú múdrejšie nad archívy a bibliotéky.
	Áno, to sú piesne naše.

Pieseň: (FS Kolovrátok)

Pod tú našu starú lipu
stávala malá lavička,
na nej vždycky sedávala
moja milá Anička.

Dnes sa lipa už nakláňa
a lístie z nej opadáva,
na lavičke opustenej 
nikto viac nesedáva.

Dnes okolo starej lipy
rastú len kvety ružové,
zanecháme spomínanie
na své mládi stratené.

(po piesni členky ZPOZ blahoželajú jubilantke a odchádzajú spolu so starostom a Kolovrátkom)

Slovo: (členka ZPOZ)

Milá jubilantka,
vážení seniori, pozývam vás na čašu vína.

ZPOZ LUBINA 

Milovať znamená starnúť ruka v ruke 
program k Mesiacu úcty k starším 

Program: 

1. Pieseň 
2. Slovo 
3. Pieseň 
4. Slovo 
5. Slávnostný príhovor 
6. Pieseň  
7. Báseň 
8. Pieseň 
9. Slovo 

1. Pieseň – Love song: 

Z úst do úst píše láska láske list. 
A hladká vôňou, aj keď má chuť hrýzť 
k láske jeden je málo tak dvomi nás násobí. 
Spinkanie duší osud náhoda. 
Kto všetko nedá, ten len málo dal. 
Kto vie ako má rád, tak ten iba málo má. 

Strom túži rásť a rieka tiecť 
človek chce lásku nájsť. 
Ak spáchame raz niečo zlé 
ona nech súdi nás. 
Láska nech súdi nás. 
Láska je márnotratný úžerník. 
Rozdáva chvíle, ale žiada dni. 
Láka a pritom bráni vojsť do jej piatich brán. 
Spinkanie duší osud náhoda. 
Kto všetko nedá, ten len málo dal. 
Kto vie ako má rád, tak ten iba málo má. 

Strom túži rásť a rieka tiecť 
človek chce lásku nájsť. 
Ak spáchame raz niečo zlé 
ona nech súdi nás. 
Ona nech súdi nás. 

2. Slovo: 

Ešte raz kebych na svet prišiel, 
niesol bych srdce na dlani, 
ostal bych deckom celý život, 
láskavou rukou hladkaný.
Vážené dámy, vážení páni, milí naši seniori. 

Keby som sa ešte raz narodil. Keby sa dal vrátiť alebo zastaviť čas. Keby... Každý z vás aspoň raz v živote vyslovil toto želanie. Žiaľ, čas sa nedá ani vrátiť, nedá sa ani zastaviť. Ale dá sa zmysluplne vyplniť, príjemne stráviť... A spomienka naň teší, hreje. 
Z úprimného srdca vás vítam na stretnutí, ktoré je venované práve vám, pri príležitosti Mesiaca úcty k starším. Ako poďakovanie za vašu obetavosť, lásku, starostlivosť a výchovu o deti a vnúčatá, prácu pre obec prijmite pozvanie na príjemne strávený čas v spoločnosti teplého ľudského slova a nádherných piesní, pri ktorých ste nejedenkrát pookriali v radostných i smutných chvíľach. 
Vitajte v malebnej podjavorinskej obci Lubina, rodisku Samuela Štúra – otca Ľudovíta Štúra, pôsobisku významných evanjelických kňazov a národovcov, rodisku kapitána Miloša Uhra.                 V obci známej folklórom, krásnymi výšivkami a drevárskou výrobou. 
Nech spomienka na toto stretnutie, keď sa kedykoľvek vynorí, teší, hreje. 

3. Pieseň – Javorinka sivá: 

Javorinka sivá 
pokojne sa díva 
/:dole do doliny 
kde je moja milá.:/ 
Javorinka šedá 
kdo pred tebú sedá 
/:z kopaníc dievčina 
čo sa boškat nedá.:/ 
Javorinka sivá 
vysokás velice 
/:tam je môj milý kraj 
rodné kopanice.:/ 

4. Slovo: 

Slovo je mocný nástroj. O to mocnejší, ak vychádza priamo zo srdca. Dámy a páni, zástupkyňa starostu Mgr. Anna Machajdíková. 

5. Slávnostný príhovor:

Jeseň je krásna, jeseň je dar, lebo je obdobím zbierania plodov zeme, ktorú zušľachtili pracovité ruky človeka. Lesy sú oblečené do teplých zlatých farieb, v diaľke sa modrejú končiare vrchov. Všetko je jasné, priezračné a čisté. Strieborné nitky babieho leta splietajú lúče skúpeho slnka. Nech táto krása jesene naplní i vaše srdcia a hlavne teraz, keď nám mesiac október pripomína skutočnosť, že je mesiacom úcty k starším. 
Chcem pri tejto príležitosti našim starším spoluobčanom úprimne poďakovať za celoživotnú prácu, nech ste už pracovali na ktoromkoľvek mieste. Ale predovšetkým vám chcem vysloviť úprimné poďakovanie za prácu v prospech našej obce, vašich rodín, za výchovu detí a vnúčat. 
Čas, ten rýchlo plynie. Vy ste sa životne všetci zmenili. Zvýraznili sa vaše vrásky, tie krásne ornamenty na vašich tvárach. Zredli, ale aj striebrom sa sfarbili vaše vlasy. Bohatší ste o životné skúsenosti, ale najmä o plodne prežité roky. 
Veľkosť človeka nespočíva v jeho sláve, ale vo výsledkoch jeho práce. Šťastie človeka nespočíva v jeho spokojnosti, ale v tom, koľko ľudí urobil šťastnými. 
Múdrosť nie je v tom, koľko toho vie človek sám, ale v tom, ako svoju múdrosť vie odovzdať iným. A nie je bohatý a dobrý ten, kto viacej dáva, ale ten, kto dáva všetko, čo dať môže. 
A vy, vážení naši starší spoluobčania, stále odovzdávate svoje životné skúsenosti mladším, svojim deťom, vnukom a mnohí už i pravnukom. Váš život nebol ľahký. Niektorým ho poznačila vojna, bieda i hlad, tiež tvrdá práca. Na toto všetko si určite neradi spomínate. Ale tie roky uleteli ako deti z rodného hniezda. Už padajú listy zo stromov, všetko ide tak, ako musí ísť. V prírode i v živote. Kvapka času je ako vzácny drahokam na ľudskej dlani. A na vašich dlaniach sa jagajú tisíce drahokamov. To ony osvecujú vaše tváre, na ktorých práca vyryla svoje znamenie. Človek je už taký. Ľudia sa stretávajú s ľuďmi, želajú si dobré ráno, či dobrý deň. Dni sú všedné, ale sú i dni sviatočné, keby by sme aspoň na chvíľku chceli zastaviť čas. Nedá sa to, ale táto skutočnosť nebráni tomu, aby som vám zaželala z úprimného srdca pevné zdravie, aby vám nezhaslo nadšenie pre všetko dobré a krásne, čo vás v živote obklopuje. 
Nech sú dni vášho zrelého veku prepletené vďačnosťou nás všetkých. Pri prvom pohladení starej mamy, prvom stretnutí so životnými múdrosťami starého otca klíči semienko úcty           k rodičom a ku všetkým ľuďom vôbec. Dobré slovo je hrejivým liekom aj na tie najbolestivejšie rany, ktorým sa človek v živote nevyhne. Niekedy stačí práve slovo vyrieknuté potichu alebo nahlas, ale s láskou. 
A moje slovo pre vás je Ďakujem. Buďte ešte dlhé roky medzi nami šťastní! 

6. Pieseň – Čerešničky, čerešničky, čerešne: 

Čerešničky, čerešničky, čerešne 
vy ste sa mi rozsypali po ceste. 
/:Kto vás nájde, ten vás pozbiera, 
ja som mala včera večer frajera.:/ 
Bol to frajer maľovaný jak ruža, 
toho bych si vyvolila za muža. 
/:Ani bych mu robiť nedala, 
iba ako ružu bych ho chovala.:/ 
Ako ružu, ako ružu červenú, 
ja bych byla jeho ženú milenú. 
/:Ja bych bola jeho ľalia, 
a on moja ruža, ruža červená.:/ 
A keď bych ho a keď bych ho dostala, 
pak bych sa mu, pak bych sa mu vysmiala. 
/:Robiť bude a ja tancovať, 
predsa ja si umím chlapca vychovať.:/ 

7. Báseň – Prečo?: 

Prečo mlčím, keď slová prúdia z duše? 
Prečo mlčím, keď pery šepotať majú? 
Pokoj, ktorý žiari vôkol... 
Aj mňa zasiahol. 
Vďaka starká, že sa na mňa pozeráš 
očami farby oblohy 
priezračnej a pokojnej. 
Život v rukách vráskavých 
teplom dýcha. 
A starkého láska hreje ako plameň 
večný... 
Vážim si vás... 
Chránim si vás... 
Ste môj prístav v mori 
búrlivom. 
Bója, ktorá s pevninou 
mňa spája. 
Moja stará mama... 
Otec otcom v jednom... 
Buďte pri mne... 
Chcem byť s vami... 
Teplé dlane hrejivé...držať stále. 
Ľúbim vás...babka, dedko môj... 

8. Pieseň – Haleluja: 

Som zvedavý na to miesto snov, 
kde každý kľačí pred tebou, 
v pokoji stojíme už len Ty a ja. 
Občas sa na slzy mení žiaľ, 
človek sám, všetci opodiaľ, 
srdce šepká tiché haleluja.
 
R: Haleluja, haleluja, haleluja... 

Hľadám ten tón, ktorým potešiť viem, 
len modré z neba Ti sľubujem, 
napriek všetkým prehrám ma Ty berieš späť, 
dvíhaš ma, rany hojíš, 
pýtaš sa ma čoho sa bojíš, 
namiesto vďaky Ti vzdávam haleluja. 

R: Haleluja, haleluja, haleluja... 

Bol som tu predtým, poznám ten svet, 
bez teba Pane by nekvitol kvet, 
poznáš môj život i kadiaľ ísť. 
Bez teba nežijem, stále len bdiem, 
meno Tvoje Pane chváliť chcem, 
jedným slovom spievam haleluja. 

R: Haleluja, haleluja, haleluja... 

9. Slovo: 

Vážení prítomní, 
veríme, že sa vám náš program páčil a že ste s nami strávili príjemné popoludnie a na záver nášho stretnutia prijmete pozvanie na malé občerstvenie.